SOCB.-\  Q\.'<IČEK  PROTI  SLOV:C:.\U;

SVET EVROPE

EVROPSKO  SODIŠČE ZA ČLOVEKOVE  PRAVICE

TRETJA SEKCIJA

PRIMER OVNIČEK

PROTI REPUBLIKI  SLOVENIJI

(Pritožba št. 33561102)

SODBA

STRASBOURG

27. april, 2006

Ta sodba bo postala pravnomočna pod pogoji, navedenhni v členu 44 § 2 Konvencije. Možna je uredniška revizija.

V primeru Ovniček proti Sloveniji,

je Evropsko sodišče za človekove pravice (Tretja sekcija)  v senatu, ki so ga sestavljali:

G. J. HEDIGAN, Predsednik

G. B.M. ZUPANČIČ,

G. L. CAFLISCH,

G. V. ZAGREBELSKY G.E.MYJER,
G. DAVID THOR BJORGVINSSON,

Ga. I. ZIEMELE, sodniki,

in G. V.BERGER, kot sodni tajnik Sekcije

na zasedanju za zaprtimi vrati 6. aprila 2006 ,

izreklo naslednjo sodbo, ki je bila sprejeta istega dne:

POSTOPEK

l. Primer izvira iz pritožbe (št. 33561/02) zoper Republiko Slovenijo, ki jo je slovenski državljan, g. Marko Ovniček (»pritožnik«), vložil na Sodišču v skladu s členom 34 Konvencije za zaščito človekovih pravic in temeljnih svoboščin (»Konvencija«) 5. novembra 2002.
2.	Pritožnikaje zastopala odvetniška pisarna Verstovšek. Slovensko vlado (»Vlada«) je

zastopal njen zastopnik, g. L. Bembič, generalni državni pravobranilec.

3.	Pritožnik v skladu s členom 6 § 1 Konvencije zatrjuje, daje bilo trajanje postopka pred domačim sodiščem, v katerem je bil udeležen kot stranka, predolgo. Po vsebini se je prav tako pritožil zaradi pomanjkanja učinkovitega pravnega sredstva v  zvezi s  predolgim trajanjem postopka (Člen  13 Konvencije).
4.	Dne 7. septembra 2004 je  Sodišče sklenilo, da bo Vladi posredovalo pritožbo glede dolžine postopka in pomanjkanja učinkovitega pravnega sredstva s tem v zvezi. V skladu s členom 29 § 3 Konvencije je hkrati sklenilo, da je pritožba dopustna in utemeljena.

DEJSTVA

6.	Dne l. septembra 1992 je pritožnik delal kot reševalec iz vode in varnostnik na kopališču v Velenju. Takrat so ga brutalno preteple tri osebe. Delodajalec pritožnikaje bil zavarovan pri zavarovalnici ZT.
7.	Dne 30. avgusta 1995 je pritožnik sprožil pravdni postopek pred Okrožnim  sodiščem v

Celju zoper zavarovalnico ZT, napadalce in starše napadalcev, ki so bili mladoletniki, in zahteval odškodnino v višini 3,400.000 tolarjev (približno  14.200 evrov) za poškodbe, ki jih je utrpel.
Med 7. januarjem  1998 in 11. marcem 2002 je pritožnik vložil osem pripravljalnih  spisov

in/ali dodatnih dokaznih predlogov.

Dne 12. in 21. decembra 2000 je pritožnik vložil zahtevek za določitev naroka za obravnavo.
Od šestih obravnav, ki so bile opravljene med  12. oktobrom  1998 in 22. majem 2002, ni

bila nobena preložena na zahtevo pritožnika.

Med postopkom je sodišče imenovalo dva sodna izvedenca medicinske stroke, nevrologa in ortopeda. Sodišče je poleg tega zahtevalo tudi dodatno pojasnilo od enega od imenovanih izvedencev.
Na zadnji obravnavi se je sodišče odločilo, da izda  pisno sodbo.  Sodba, s katero je bilo delno ugodeno pritožnikovi  zahtevi, je bila 28. avgusta 2002 vročena pritožniku.
8.	Dne 11. septembra 2002 se je pritožnik pritožil na Višje sodišče v Celju. Nasprotno pritožbo so vložile tudi druge stranke v postopku.
Sodišče je  19. novembra 2003 ugodilo pritožbam  in primer vrnilo v ponovno obravnavo na prvostopenjsko  sodišče.
Sklep je bil 23. decembra 2003 vročen pritožniku.

9.	Dne  14.januarja  2004 je prvostopenjsko  sodišče sklicalo obravnavo za ponovno preučitev zadeve.
Izvedenec medicinske stroje je bil imenovan 18. februarja 2004, vendar je bil 6. maja 2004 zamenjan z novi izvedencem.
Dne 18.julija 2005 je pritožnik vložil pripravljalne  spise. Postopek še traja.

PRAVO

1O.  Pritožnik se je pritožil zaradi predol gega trajanja postopka.  Skliceval se je na Člen 6 §

1 Konvencije, ki določa:

»Vsakdo ima pravico, da o njegovih civilnih pravicah in obveznostih ..... v razumnem roku odloča ...... sodišče.«
11.	Pritožnik se je po vsebini tudi pritožil, da so bila notranja pravna sredstva, ki so na

voljo za predolge pravne postopke v Sloveniji, neučinkovita.  Člen 13 Konvencije se glasi:

«Vsakdo, čigar pravice in svoboščine, zajamčene s to Konvencijo, so kršene, ima pravico do učinkovitih pravnih sredstev pred domačimi oblastmi, in to tudi, če je kršitev storila uradna oseba pri opravljanju uradne dolžnosti.«

A.	Dopustnost

12.	Vlada se je sklicevala, da niso bila izčrpana domača pravna sredstva.

13.	Pritožnik je izpodbijal to navedbo in izjavil, da dosegljiva pravna sredstva niso bila učinkovita.
14.	Sodišče ugotavlja, da je obravnavana pritožba podobna zadevama Belinger in Lukenda (Belinger proti  Sloveniji, št. 42320/98, 2. oktober 2001, in Lukenda proti  Sloveniji, št. 23032/02, 6. oktober 2005). V teh zadevah je Sodišče zavrnilo ugovor Vlade o neizčrpanosti domačih pravnih sredstev, ker je ugotovilo, da pravna sredstva, ki so bila na voljo pritožniku, niso bila učinkovita. Sodišče opozarja na ugotovitve v zadevi Lukenda,  da predstavlja kršitev pravice do sojenja v razumnem roku sistemski problem, ki izhaja iz neustrezne zakonodaje in neučinkovitega  delovanja sodnega sistema.
15.	V zvezi z obravnavano zadevo Sodišče ugotavlja, da Vlada ni posredovala nobenih prepričljivih dokazov, zaradi katerih bi moralo Sodišče to zadevo obravnavati drugače od uveljavljene  sodne prakse.
16.	Sodišče nadalje ugotavlja, da pritožba ni očitno neutemeljena v smislu člena 35 § 3 Konvencije. Prav tako tudi ni nedopustna iz katerihkoli drugih razlogov. Zato je pritožbo razglasilo za dopustno.

B)  Utemeljenost zadeve

17.	Obdobje, ki ga je treba upoštevati, se je začelo 30. avgusta 1995, ko je pritožnik sprožil pravdni postopek na Okrožnem sodišču v Celju in se še ni končalo. Obdobje, ki ga je treba upoštevati,  torej traja več kot deset let in sedem mesecev na treh stopnjah sojenja.
18.	Sodišče ponovno poudarja, daje treba razumnost trajanja postopka ocenjevati glede na okoliščine zadeve in ob upoštevanju naslednjih meril:  zapletenosti zadeve, ravnanja
pritožnika in vpletenih oblasti ter presoje, kolikšen je bil pomen sporne zadeve za pritožnika v sporu (gl. med številnimi drugimi viri, Frydlender proti Franciji, [GC], št. 30979/96, § 43, ECHR 2000-VII).
19.	Po preučitvi vsega predloženega gradiva in v skladu s sodno prakso Sodišče ocenjuje, da je bilo trajanje postopka v obravnavani zadevi predolgo in zato ne izpolnjuje zahteve po
»razumnem roku«.

Zaradi tega je prišlo do kršitve člena 6 § l.

2.  Člen 13

20.	Sodišče ponovno poudarja, da člen 13 zagotavlja učinkovito pravno sredstvo pred domačimi oblastmi za zatrjevano kršitev zahteve po sojenju v razumnem roku iz člena 6 § 1 (glej Kudlaproti Poljski, [GC], št. 30210/96, § 156, ECHR 2000-XI). Ob tem poudarja, da so bili ugovori in trditve, ki jih je navedla Vlada, že zavrnjeni v prejšnjih zadevah (glej Lukenda, naveden zgoraj), zato ne vidi razloga, da bi v obravnavani zadevi sprejelo drugačno odločitev.
21.	Zato Sodišče meni, da gre v obravnavani zadevi za kršitev člena 13 zaradi pomanjkanja pravnega sredstva v domačem pravu, s katerim bi pritožnik mogel pridobiti odločbo, ki bi potrdila njegovo pravico do sojenja v razumnem roku, kot to določa člen 6 § l.

II. UPORABA ČLENA 41 KONVENCIJE

22.	Člen 41 Konvencije določa:

»Če Sodišče ugotovi, daje prišlo do kršitve Konvencije ali njenih protokolov,  in če notranje pravo visoke pogodbenice dovoljuje le delno zadoščenje, Sodišče oškodovani stranki, če je potrebno, nakloni pravično zadoščenje«.

23.	Pritožnik je zahteval 7.500 evrov (EUR) za nepremoženjsko škodo.

24.	Vlada je odškodninskemu zahtevku oporekala.

25.	Sodišče meni, da je pritožnik gotovo utrpel nepremoženjsko škodo. Na pravični podlagi mu sodišče po tej postavki prisoja 6.400 EUR.

B.	Stroški in izdatki

26.	Pritožnik je zahteval tudi približno  1.050 EUR za stroške in izdatke postopka pred Sodiščem.
27.	Vlada je zahtevku oporekala po višini.

28.	Glede na sodno prakso Sodišča je pritožnik upravičen do povrnitve stroškov in izdatkov le, če dokaže, da so dejansko in nujno nastali in so bili razumni glede na celoten zahtevek. Sodišče ugotavlja, da so pritožnikovi odvetniki, ki so zastopali pritožnika tudi v zadevi Lukenda (glej zgoraj), vložili skoraj 400 pritožb, ki so razen drugačnih dejstev v bistvu enake kot obravnavana pritožba. Zato Sodišče v obravnavani zadevi  ob upoštevanju podatkov, s katerimi razpolaga, in gornjih meril ocenjuje, da je pritožniku razumno prisoditi znesek 1.000 EUR za stroške postopka pred Sodiščem.

C.	Zamudne obresti

29.	Sodišče ocenjuje, da je primerno, da se zamudne obresti obračunajo po  mejni posojilni obrestni meri Evropske Centralne Banke, ki se ji dodajo tri odstotne točke.

IZ TEH RAZLOGOV  SODIŠČE SOGLASNO

l. razglaša, da je pritožba dopustna;

2.	razsoja, da je prišlo do kršitve člena 6 § 1 Konvencije;

3.	razsoja, daje prišlo do kršitve člena 13 Konvencije;

4.	razsoja,

(a)	da mora tožena država pritožniku  v roku treh mesecev od dne, ko postane sodba v skladu s členom 44 § 2 Konvencije pravnomočna, plačati 6.400 EUR (šest tisoč štiristo evrov)
(a)	
1       •• '

SODBA OVNIČEK  PROTI  SLOVENIJI

za nepremoženjsko škodo in 1.000 EUR (tisoč evrov) za stroške in izdatke, skupaj z vsemi morebitnimi pripadajočimi  dajatvami;
(b)	da se na navedene zneske od dneva, ko poteče rok navedenih treh mesecev, do plačila

obračunajo linearne obresti po stopnji, ki je enaka stopnji posojilne obrestne mere Evropske Centralne Banke za vse zamujeno obdobje, z dodanimi tremi odstotnimi točkami;

5.	zavrne v preostalem delu pritožnikov zahtevek po pravičnem zadoščenju.

Napisano v angleškem jeziku ter posredovano v pisni obliki 27. aprila 2006, v skladu s členom 77 §§ 2 in 3 Pravil Sodišča.

Vincent BERGER Sodni tajnik

John HEDIGAN

Predsednik